Murhe pois, neidot
Murhe pois
Ei miehiin saata luottaa
He vannoo noin
Ja tekee näin
Pettymyksen aina tuottaa
Siis itku säästä
Ja irti päästä
Ja ota ilo vastaan
Heitä huolet unholaan
Ja rallattele vaan!
"Laulanetko vielä vain..."
Vielä! Vielä!
"Laulanetko vielä vain
"Sävelin niin raskain?
"Miesten metkut
"Tunnettu on
"Kautta ikiaikain
"Siis itku säästä
"Ja irti päästä
"Ja ota ilo vastaan
"Heitä huolet unholaan
"Ja rallattele vaan"
Hyvä herra...
Näen tästä kirjeestä,
että Aragonian prinssi, Don Pedro, saapuu tänään Messinaan.
Erosin hänestä tuskin kolmen peninkulman päässä.
- Montako miestä sodassa on menetetty? - Ei yhtään maineikasta.
Don Pedro on osoittanut erityistä huomiota
Claudiolle, nuorelle firenzeläiselle.
Hän on tehnyt enemmän kuin sen ikäiseltä odottaisi
ja lampaan hahmossa yltänyt jalopeuran töihin.
Onko signor Siekailematon palannut sodasta vai ei?
- En tunne ketään sen nimistä. - Serkkuni tarkoittaa signor Benediktiä.
Hän on palannut yhtä iloisena kuin aina.
Kuinka monta hän on näissä sodissa tappanut ja syönyt?
Montako hän on tappanut?
- Lupasin syödä ne, jotka hän tappaa. - Hän on kyllä kunnostautunut.
- Hän on kelpo soturi, neiti. - Kelpo soturi neidille.
- Mutta mitä hän on herralle? - Herra herralle. Mies miehelle.
- Kunnon avuja täynnä. - Todellakin.
Täynnä hän on, itseään.
Älkää käsittäkö väärin. Veljeni tytär käy jonkinlaista leikkisotaa
signor Benediktin kanssa. He ottelevat älyllä aina tavatessaan.
Kuka on hänen toverinsa tällä hetkellä? Hänellä on joka kuukausi uusi uskottu.
Hän on enimmäkseen jalon Claudion kanssa.
Taivaan taatto!
Hän tarrautuu nuorukaiseen kuin tauti.
Hän tarttuu uhriinsa helpommin kuin rutto ja vie tältä järjen.
Jumala auttakoon Claudiota.
Hän toipuu Benediktistä vasta luovuttuaan tuhannesta punnasta.
Aion pysyä teidän ystävänänne.
Pysykää, ystävä hyvä.
Sinä et järkeäsi menetä.
En ennen helteistä tammikuuta.
Don Pedro saapuu!
Hyvä signor Leonato, tuletteko vaivaanne vastaan?
Maailman tapa on karttaa kuluja, mutta te etsitte niitä.
Vaiva ei ole tullut talooni teidän hahmossanne.
- Armollinen herra... - Tämä lienee tyttärenne.
Niin hänen äitinsä on vakuuttanut.
- Epäilittekö sitä, koska kysyitte? - En toki, signor Benedikt.
Neiti ei ottaisi isänsä päätä hartioilleen, vaikka hänen näköisensä onkin.
Te vain lörpöttelette, vaikka kukaan ei teistä välitä.
Mitä, rakas neiti lnho?
Yhäkö te elätte?
Voiko inho kuolla, kun sillä on niin sopivaa ravintoa kuin signor Benedikt?
Kohteliaisuuskin muuttuu inhoksi, kun tulette liki.
Kohteliaisuus on siis tuuliviiri. Minua rakastavat kaikki naiset paitsi te.
Kunpa oma sydämeni ei olisi kova. En rakasta ketään.
Se on naisten onni. Heillä olisi vaarallinen kosija kiusana.
Luojan kiitos olen siltä osin kaltaisenne.
Kuuntelen ennemmin koiran haukkua kuin miehen lemmenvaloja.
Pysykääkin kannassanne,
ettei kukaan kunnon mies saa kynsistä kasvoihinsa.
Kynsiminen ei kasvoja pahentaisi, jos ne olisivat kuin teillä.
Mikä oiva papukaijan opettaja!
Ja te puhutte kuin eläin.
Olisipa hevoseni yhtä vikkelä kuin kielenne.
Pitäkää päänne. Minulle riittää.
Te lopetattekin aina kuin koni hölkkänsä.
Tunnen teidät vanhastaan.
Signor Claudio, signor Benedikt, ystäväni Leonato kutsuu teidät vieraikseen.
Viivymme täällä ainakin kuukauden.
Toivotan teidät tervetulleeksi.
Sovittuanne veljenne, prinssin, kanssa osoitan teille nöyrintä kunnioitusta.
Minä kiitän.
En ole monisanainen, mutta kiitän teitä.
- Tahtooko teidän armonne näyttää tietä? - Menkäämme yhdessä.
Benedikt...
Tarkkailitko signor Leonaton tytärtä?
- En tarkkaillut. Katselin kyllä. - Eikö hän olekin siveä neito?
Kysytkö rehellistä mielipidettäni,
vai vastaanko tapani mukaan sen sukupuolen vihollisena?
Puhu vilpittömästi.
Hän on liian matala korkeisiin kehuihin,
liian tumma kirkkaisiin kehuihin ja liian pieni suuriin kehuihin.
Tosin toisenlaisena hän ei olisi soma.
Hän on mitä on, enkä pidä hänestä.
Luulet, että pilailen. Sano suoraan, mitä pidät hänestä.
- Aiotko ostaa hänet, kun kyselet? - Voiko sellaista helmeä ostaa?
Hyvinkin, ja vielä kotelon päälle.
Mutta puhutko nyt vakavissasi?
Minun silmissäni hän on ihanin nainen, jonka olen nähnyt.
Näen vielä silmälasitta, enkä näe samaa.
Jos tuo hänen serkkunsa ei olisi raivotarten riivaama
hän olisi Heroa yhtä paljon kauniimpi kuin toukokuu joulukuuta.
Mutta et kai sinä aio heittäytyä aviomieheksi?
Tuskin uskoisin itseäni,
vaikka olisin toisin vannonutkin,
jos Hero suostuisi vaimokseni.
Tähänkö on tultu?
Enkö enää näe kuusikymmenvuotiasta poikamiestä?
Mitä salaisuuksia teillä on, kun ette tulleet mukaamme?
Mies on rakastunut.
Keneen? Niinhän te kysytte.
- Heroon, Leonaton lyhyeen tyttäreen. - Aamen, jos rakastat häntä.
- Tyttö on sen arvoinen. - Sanotte vain niin.
- Kunniani kautta, puhun totta. - Omantuntoni kautta, minä myös.
Kunnian ja omantunnon kautta, minä myös.
- Tunnen, että rakastan häntä. - Tiedän hänen arvonsa.
Minä en tunne enkä tiedä, miten hän on rakastamisen arvoinen.
Sen uskon vuoksi menen vaikka roviolle.
Oletkin paatunut kerettiläinen, kauneuden halveksija.
Kiitän naista siitä, että hän synnytti minut.
Siitä, että hän minut kasvatti, kiitän häntä yhtä lailla.
Mutta että ripustaisin jahtitorveni näkymättömään hihnaan,
sitä eivät naiset voi vaatia.
Minä pysyn naimattomana.
Vielä minä näen sinut kalpeana rakkaudesta.
Vihasta, taudista tai nälästä, mutta ette rakkaudesta.
No, se aika tulee vielä,
"ett' ikeen alle villi härkä taipuu".
Jos järkevä Benedikt tekee niin,
pankaa härän sarvet minun otsaani
ja yhtä suurin kirjaimin kuin vuokrahevosia kaupataan
antakaa kirjoittaa kylttiin: "Tässä on Benedikt, se nainut mies."
Benedikt, mene Leonaton luo.
Sano hänelle, että tulen kyllä hänen mainioon illallispöytäänsä.
Tutki omaatuntoasi.
Nyt jätän teidät.
Onko Leonatolla poikaa?
Ei muuta perijää kuin Hero.
Ajatteletko häntä, Claudio?
Kun aloititte nyt päättyneen sodan,
näin hänet soturin silmin ja pidin näkemästäni.
Mutta edessä oli raaka tehtävä, eikä lempi saanut kasvaa.
Mutta nyt...
Olen palannut, ja sotatuumat ovat väistyneet.
Niiden sijaan ovat tulleet ihanat tunteet.
Ne kuiskivat, kuinka viehkeä nuori Hero on.
Ne sanovat...
...että jo ennen sotaa miellyin häneen.
Olet kuin kaikki rakastavat. Uuvutat kuulijasi sanojen tulvalla.
Jos rakastat Heroa, iloitse siitä!
Puhun hänen sekä isän kanssa, ja sinä saat hänet.
Tänä iltana on naamiaiset.
Pukeudun valepukuun ja sanon Herolle, että olen Claudio.
Avaan hänelle sydämeni ja vangitsen hänen huomionsa
lemmensanojeni valtavalla voimalla.
Sitten puhun hänen isälleen, ja kaiken päätteeksi
tyttö on sinun.
Käykäämme heti toimeen.
Mitä ihmettä, prinssi?
Miksi on mielenne noin ylen määrin synkkä?
Siksi, että minulla on niin ylen määrin syytä siihen.
Siksi on synkkyyteni määrää vailla.
Kuulisitte järkeänne.
Jos sitä kuulisinkin,
mitä siunausta siitä olisi?
En voi salata sitä, mitä olen.
Minun täytyy olla synkkä, kun siihen on syytä,
syödä, kun on nälkä, välittämättä muiden mielistä,
nukkua, kun on uni, toisten toimia miettimättä,
nauraa, kun olen iloinen,
muiden mielipiteistä piittaamatta.
Kyllä, mutta sitä ei pitäisi tuoda noin näkyviin,
ennen kuin sen voi tehdä joutumatta pulaan.
Olette riidellyt veljenne kanssa.
Hän on vasta ottanut teidät armoonsa.
Se tila ei jää pysyväksi, jollette itse auta asiaa.
Olen ennemmin orjantappurana aidassa kuin ruusuna hänen armossaan.
Vaikkei voida sanoa, että olen kunnon mies
ei voida kieltää, että olen rehti konna.
Jos voisin, minä purisin.
Jos minä olisin vapaa, tekisin tahtoni mukaan.
Siihen asti suo minun olla, mikä olen,
äläkä koeta muuttaa minua.
Borachio! Mitä uutta?
Voin kertoa, että suunnitteilla on naimakauppa.
Olisiko siinä pohjaa koiruuksille?
Kyseessä on veljenne oikea käsi.
- Kuka? Tuo erinomainen Claudioko? - Juuri hän.
- Miten sait tietää tästä? - Kuulin sovittavan,
että prinssi kosiskelee Heroa itselleen, ja kun on hänet saanut,
antaa hänet Claudiolle.
Toimikaamme heti!
Tuosta saa suuttumukseni ravintoa.
Se nuori tulokas saa kaiken kunnian kukistumisestani.
Jos voin millään tavoin kiusata häntä, olen kaikin tavoin onnellinen.
Tahdotteko auttaa minua?
Hamaan kuolemaan, herrani.
- Mennäänkö katsomaan, mitä voi tehdä? - Kuten käskette, herra.
- Eikö kreivi Juan ollut täällä illallisella? - En nähnyt häntä.
Kuinka happamalta hän näyttääkään! Saan hänestä närästystä.
Hän on hyvin synkkämielinen.
Hänen ja Benediktin välimuoto olisi oivallinen mies.
Toinen on kuin kuva, ei sano mitään,
ja toinen on kuin armollisen rouvan vanhin poika, palpattaa yhtenään.
Siis puoli signor Benediktin kieltä kreivi Juanin suussa,
ja puolet kreivi Juanin synkkyyttä signor Benediktin kasvoissa...
Ja kauniit sääret!
Ja somat jalat, setä, ja kyllin rahaa kukkarossa.
Sellainen mies valloittaisi vaikka minkä naisen,
jos vain voittaisi hänen suosionsa.
Tyttö, sinä et koskaan saa miestä, jos olet noin paha suustasi.
En voisi sietää parrakasta miestä. Parempi karvasäkki pään alla.
Voithan saada parrattoman miehen.
Pukisinko hänet vaatteisiini ja tekisin hänestä kamarineitoni?
Parrakas mies on enemmän kuin poika, mutta parraton on vähemmän kuin mies.
Edellinen ei ole minua varten, enkä minä ole jälkimmäistä varten.
Hän on kirotun häijy!
- Menetkö siis hornaan? - En, portille vain.
Siinä paholainen sarvineen kohtaa minut ja sanoo:
"Mene taivaaseen, Beatrice, taivaaseen. Täällä ei ole sijaa neitsyille."
Siis suoraa päätä Pietarin tykö.
Hän näyttää minulle, missä poikamiehet istuvat,
ja siellä me elämme niin iloisina kuin päivä on pitkä.
Toivottavasti sinä, tyttöseni, kuuntelet isääsi.
Serkkuni velvollisuus on niiata ja sanoa: "Niin kuin te tahdotte, isä."
Mutta sen pitää olla komea mies.
Muuten sanot: "Niin kuin minä tahdon, isä."
Muista, tyttäreni, mitä olen sanonut.
Jos prinssi kosii sinua, tiedät, mitä vastata.
Toivottavasti näen sinut vielä miehellisenä.
Ei ennen kuin Jumala tekee miehet muusta aineesta kuin maasta.
Sinä katselet asioita kierosti.
Minulla on hyvät silmät. Näen kirkon keskellä päivää.
Juhlavieraat tulevat!
Neiti, suvaitsetteko kävellä ihailijanne kanssa?
Tunnen teidät kyllä. Olette signor Antonio.
En todellakaan.
Tunnen teidät vaappuvasta päästänne.
En totisesti ole.
Luuletteko, etten tunnista sukkelaa älyänne?
Voiko hyve pysyä piilossa?
Olette kuin olettekin hän. Hengen lahjat pyrkivät ilmi, ja sillä hyvä.
- Tahtoisin, että rakastaisitte minua. - Minä en.
- Minussa on paljon huonoja puolia. - Kuten?
Luen rukoukseni ääneen.
Ettekö sano, kuka sen teille sanoi?
En.
- Ettekö sano, kuka olette? - En nyt.
Minä siis olen kopea
ja ammennan sukkeluuteni hauskoista kirjoista.
- Signor Benedikt on sanonut tuon. - Kuka hän on?
- Tunnette hänet varmasti. - En tunne, uskokaa pois.
- Eikö hän ole naurattanut teitä? - Sanokaa toki, kuka hän on.
Hän on prinssin hovinarri.
Sangen typerä hölmö.
Hän osaa ainoastaan keksiä mahdottomia parjauksia.
Vain rentut ihailevat häntä, sillä hän huvittaa ja suututtaa ihmisiä.
He nauravat hänelle ja pieksävät häntä.
Hän on varmasti näillä vesillä.
Tahtoisin yhdyttää hänet.
Jos keksin tuon herran, kerron hänelle, mitä sanoitte.
Tehkää se.
- Seuratkaamme johtajia. - Kaikessa, mikä on hyvää.
- Olettehan signor Benedikt? - Sehän minä.
Olette veljeni läheinen ystävä.
Hän on Heron lumoissa, mutta tyttö ei ole hänen säätyisensä.
Mistä tiedätte, että hän rakastaa Heroa?
Kuulin hänen vannovan rakkauttaan.
Hän vannoi naivansa tytön vielä tänään.
Tulkaa, käydään pöytään.
Vastasin Benediktinä,
mutta Claudiona kuulin pahat uutiset.
Niin se on.
Prinssi kosii itselleen!
Kaikessa muussa ystävyys kestää
paitsi lemmen toimissa ja askareissa.
Siitä seikasta riittää todisteita, mutten osannut sitä varoa.
Hyvästi, Hero!
Kreivi Claudio! Tule kanssani.
- Minne? - Omia asioitasi hoitamaan.
- Prinssi on siepannut Heron. - Onnea vain hänelle.
Olisiko uskonut, että prinssi tekisi mokoman tempun?
- Anna minun olla. - Voi haavoitettua lintuparkaa!
Mutta että neiti Beatrice tunsi minut eikä kuitenkaan tuntenut.
Vai prinssin narri...
En toki ole sellaisessa maineessa.
Beatricen katkera mieli
vain tahtoo saattaa minut siihen huutoon.
Vielä minä hänelle kostan.
Signor, missä on kreivi?
Tapasin hänet alakuloisena kuin havumaja yrttitarhassa.
Sanoin hänelle luullakseni totuuden,
että teidän armonne on päässyt tämän neidon suosioon.
Neiti Beatricella on jotain hampaankolossa.
Herra, joka tanssitti häntä, kertoi sinun loukanneen häntä kovin.
Hän kohteli minua kovemmin kuin pölkkykään kestäisi!
Hän luuli minua toiseksi ja sanoi, että olen prinssin hovinarri
ja tylsempi kuin sakea sumusää.
Päälleni sateli ivaa mahdottomalla vauhdilla.
Olin kuin mikäkin maalitaulu, johon koko armeija ampuu.
Hänen suustaan tulee tikareita, ja joka sana pistää.
Jos hänen hengityksensä olisi yhtä kauheaa kuin puheensa,
hän levittäisi ruttoa Pohjantähteen asti.
Totisesti, meteli, kauhu ja sekasorto seuraavat häntä.
Tuossa hän tuleekin.
Lähettäkää minut maailman ääriin.
Menen vaikka Antipodeihin halvimmalle asialle, mikä mieleenne juohtuu.
Tuon teille karvan suurkaanin parrasta,
menen lähettilääksi pygmien luo,
ennemmin kuin vaihdan kolmea sanaa tuon harpyijan kanssa!
Eikö teillä ole minulle tointa?
Vain pyyntö saada nauttia seurastasi.
Tämä ruoka ei maistu minulle.
En voi sietää pippuroitua kieltä.
Neiti, te menetitte signor Benediktin sydämen.
Tosiaan, armollinen prinssi.
Hän lainasi sen minulle hetkeksi,
ja annoin hänelle korkoa lainasta.
Kaksi sydäntä yksinäisen sijaan.
Kerran hän voitti sen minulta väärällä pelillä.
Siksi voi hyvin sanoa, että menetin sen.
Olette masentanut hänet, hyvä neiti.
Niinpä en salli hänen tehdä sitä minulle.
Silloin olisin narrien äiti.
Tässä on kreivi Claudio, jonka pyysitte hakemaan.
- Kreivi, miksi olet surullinen? - En ole surullinen.
- Sairasko sitten? - En sairaskaan.
Kreivi ei ole surullinen eikä sairas mutta ei iloinen eikä tervekään.
Hän on makea kuin appelsiini ja hieman mustasukkaisen oloinen.
Taidattepa olla oikeassa,
vaikka vannon, että hänen luulonsa on väärä.
Tässä, Claudio.
Olen kosinut sinun nimissäsi.
Kaunis Hero on sinun.
Olen saanut hänen isänsä suostumuksen.
Määrää vain hääpäivä, ja Jumala siunatkoon ilosi.
Ottakaa tyttäreni ja omaisuuteni hänen kanssaan.
Hänen armonsa valmisti kaupat, ja taivaan armo sanokoon siihen aamenen.
Puhukaa, kreivi. On teidän vuoronne.
Vaikeneminen on paras ilon julistaja.
En olisi suuresti onnellinen, jos voisin sanoa, kuinka suuresti.
Neiti, niin kuin te olette minun,
niin olen minä teidän.
Puhu, serkku.
Tai jos et voi, paina suukko hänen huulilleen, ettei hänkään voi puhua.
Toden totta, neiti, teillä on hilpeä sydän.
Kiitos sille pikku hupsulle.
Se pysyy huolista tuulen alla.
Serkkuni kuiskaa, että mies on hänen sydämessään.
Niin tekeekin, serkku.
Voi näitä naimakauppoja!
Niin lähtevät kaikki paitsi minä, ja minä olen päivän paahtama.
Saan istua nurkassa ja voihkia miehen perään.
Minä hankin teille miehen.
Mieluummin ottaisin jonkun isänne hankkiman.
Eikö teidän armollanne ole näköistään veljeä?
Isänne on hankkinut mainioita miehiä, jos heitä vain tapaisi.
Otatteko minut, neiti?
En, hyvä prinssi.
Paitsi jos saan toisen arkipäiviksi.
Olette liian kallis pitää joka päivä.
Suokaa anteeksi.
Synnyin puhumaan hulluja enkä lainkaan asiaa.
Vaitiolonne vasta harmittaakin minua. Hilpeys sopii teille.
Synnyitte varmasti hilpeällä hetkellä.
En toki. Äitini itki.
Mutta juuri silloin sattui tähti tanssimaan,
ja sen alla minä synnyin.
Serkut...
Jumala suokoon teille onnea!
Todellakin, hilpeähenkinen neito.
Hänessä ei ole juuri raskasmielisyyttä.
Hän ei ole totinen edes nukkuessaan.
Tyttäreni sanoo,
että hän voi nähdä unta onnettomuudesta ja herätä omaan nauruunsa.
Hän ei kestä puhettakaan aviomiehestä.
- Ei ollenkaan. - Hän olisi mainio vaimo Benediktille.
Hehän puhuisivat toisensa hulluiksi jo viikossa.
- Milloin menette vihille? - Huomenna.
Ei ennen kuin maanantaina, tästä päivästä viikon päästä.
Siltikin on liian vähän aikaa valmisteluihin.
Aika ei tule käymään pitkäksi.
Aion tällä välin toimittaa yhden Herkuleen urotyön.
Saatan Benediktin ja Beatricen rakastumaan toisiinsa.
Tahdon tehdä heistä parin
ja onnistun varmasti, jos autatte minua neuvojeni mukaan.
Olen valmis, vaikka se tietäisi kymmentä unetonta yötä.
- Minä myös. - Entä te, ihana Hero?
Teen kaikkeni säädyllisyyden rajoissa, jotta serkku saa hyvän miehen.
Jos me onnistumme, Cupido ei ole enää mikään jousimies,
vaan me olemme varsinaiset lemmenjumalat.
Tulkaa, niin esitän teille tuumani.
On se kumma,
että vaikka mies näkee muiden rakastuneiden höperyyden
ja vaikka hän on nauranut heidän hullutuksilleen,
hän rakastuu silti itse ja joutuu oman pilkkansa kohteeksi!
Sellainen mies Claudio on.
Muistan hyvin, kun hän kuunteli vain rumpua ja torvea.
Nyt hän tahtoo kuulla vain tamburiinia ja huilua.
Hän käveli kymmenen peninkulmaa nähdäkseen komean asevarustuksen.
Nyt hän valvoo kymmenen yötä suunnitellen uuden röijynsä kuosia.
Ennen hän puhui suoraan kuin kunnon mies ja sotilas.
Nyt hän on ruvennut sanojansa seulomaan.
Hänen puheensa on kuin notkuva juhlapöytä
täynnä outoja antimia.
Voisinko minä muuttua niin? Kuka tietää? En usko.
En mene vannomaan, ettei rakkaus muuta minua osteriksi,
mutta sen vannon, että ennen muutun osteriksi kuin tuollaiseksi narriksi.
Yksi nainen on kaunis, eikä se minua liikuta.
Toinen on viisas, kolmas siveä, eikä sekään minua liikuta.
Ennen kuin kaikki hyveet yhtyvät samassa naisessa, en pidä hyvänä yhtäkään.
Rikas hänen pitää tietenkin olla.
Viisas, tai en huoli häntä. Siveä, tai en koske häneen.
Kaunis, tai en häneen katsokaan.
Lempeä, tai pysyköön kaukana minusta.
Sävykäs puheissaan ja taitava soittaja...
Hiukset olkoot...
...minkä väriset Jumala tahtoo.
Prinssi ja monsieur Lempi!
Menen piiloon.
- Näetkö, missä Benedikt piileksii? - Näen hyvinkin.
Balthasar, laula laulusi vielä kerran.
Ah, jumalalliset sävelet!
Hänen sielunsa on haltioissaan.
On se kumma, että lampaan suolet voivat kiskoa ihmisen sielun ruumiista.
Murhe pois, neidot Murhe pois
Ei miehiin saata luottaa
He vannoo noin
Ja tekee näin
Pettymyksen aina tuottaa
Siis itku säästä Ja irti päästä
Ja ota ilo vastaan
Heitä huolet unholaan
Ja rallattele vaan
Laulanetko vielä vain
Sävelin niin raskain?
Miesten metkut tunnettu on
Kautta ikiaikain
Siis itku säästä Ja irti päästä
Ja ota ilo vastaan
Heitä huolet unholaan
Ja rallattele vaan
Totisesti hyvä laulu.
- Ja huono laulaja, armollinen herra. - Laulat kyllä oikein hyvin.
Jos hän olisi koira ja olisi ulvonut noin, hänet olisi hirtetty.
Tulkaa tänne, Leonato! Mitä kerroittekaan juuri?
Onko veljenne tytär Beatrice rakastunut signor Benediktiin?
En olisi uskonut, että se neiti voi rakastaa ketään.
En minäkään. lhmeellisintä on, että hän palvoo signor Benediktiä,
jota hän on aina näyttänyt suorastaan inhoavan.
Onko se mahdollista?
Kenties hän teeskentelee.
Luultavasti.
Voi luoja! Vai teeskentelee?
Intohimoa ei olekaan ikinä teeskennelty niin vakuuttavasti
kuin hän sen tekee.
Niinkö?
Mitä intohimon oireita hän osoittaa?
Syötti koukkuun! Kala käy pyydykseen.
Mitäkö oireita?
- Tyttäreni kertoi teille. - Niin teki.
Kertokaa te.
Te hämmästytätte minua!
Pitäisin tätä kujeena, ellei tuo harmaaparta sitä puhuisi.
- Onko hän näyttänyt tunteitaan? - Hän vannoo ettei tee sitä.
Se raastaa häntä. Hän nousee kymmeniä kertoja yössä
ja kirjoittaa arkin täyteen.
Sitten hän lankeaa polvilleen
ja itkee, nyyhkii ja lyö rintaansa,
repii hiuksiaan ja sadattelee: "Oi armas Benedikt!"
"Luoja, anna kärsivällisyyttä!"
Niin hän tekee. Tyttäreni on kertonut.
Tyttäreni pelkää, että hän vielä epätoivoissaan tekee itselleen tuhoja.
Se on aivan totta.
- Benediktin pitäisi saada tietää. - Mitä varten?
- Hän vain kiusaisi naisparkaa enemmän. - Sääliksi käy.
Kertokaa silti Benediktille ja kuulkaa, mitä hän sanoo.
Seuraisiko siitä hyvää?
Hero sanoo, että Beatrice kuolee, jos Benedikt ei rakasta häntä,
hän kuolee ennen kuin näyttää tunteensa, ja hän kuolee, jos Benedikt kosii.
Jos hän näyttäisi tunteensa, Benedikt ehkä pilkkaisi niitä,
sillä siinä on ylimielinen mies.
Minä pidän Benediktistä
ja toivoisin, että hän tutkisi itseään nöyrästi
nähdäkseen, miten kelvoton hän on niin hienolle naiselle.
Menkäämme, prinssi. Päivällinen on valmis.
Jos hän ei hullaannu tyttöön, niin en enää luota todennäköisyyksiin.
Virittäkäämme sama paula neidille. Sen saa tehdä tyttärenne kamarineitoineen.
Beatrice saa hakea hänet päivälliselle.
Tämä ei voi olla jekku.
Keskustelu käytiin vakavaan sävyyn.
He ovat kuulleet kaiken Herolta.
Rakastaa minua!
Tunteeseen on vastattava.
Kuulen jo, mitä minusta sanotaan.
Että tulen kopeaksi, jos huomaan hänen tunteensa.
Ja että hän ennen kuolee kuin näyttää ihastuksen merkkiäkään.
En aikonut ikinä mennä vihille.
Kopeaksi ei minua sanota. Onnellinen se, joka tietää virheensä
ja voi parantaa tapansa.
Neiti on kaunis. Se on totta. Ja hyveellinen. Sitä en kiistä.
Ja älykäs, vaikka rakastaakin minua. Se ei todista älystä,
mutta ei toki tyhmyydestäkään,
sillä minä tulen hurjasti rakastumaan häneen!
Saatan kyllä saada pilkkaa osakseni,
koska olen pauhannut avioliittoa vastaan niin kauan.
Mutta voihan maku muuttua.
Nuorena rakastaa ruokaa, jota vanhana ei kestä.
Voivatko ne pilkkapuheet ja aivojen paperikuulat
pelottaa miehen muuttamaan mieltään?
Eivät!
Maailma on kansoitettava!
Kun sanoin, että kuolen poikamiehenä,
en uskonut eläväni siihen asti, että menen naimisiin.
Beatrice tulee.
Kautta päivän kirkkauden! Hän on kaunis.
Huomaanpa hänessä jo merkkejä lemmestä.
Vasten tahtoani minut lähetettiin pyytämään teidät päivälliselle.
Kaunis Beatrice! Kiitän teitä vaivannäöstä.
Vaiva ei ollut suurempi kuin teidän vaivanne kiittäessänne.
Muuten en olisi tullutkaan.
Tuottiko tehtävä teille siis iloa?
Kyllä, niin paljon kuin veitsen kärkeen mahtuu.
Eikö teillä ole ruokahalua? Hyvästi sitten.
"Vasten tahtoani minut lähetettiin pyytämään teidät päivälliselle."
Siinä on kaksinainen merkitys.
Oletko varma, että Benedikt rakastaa Beatricea?
Niin prinssi ja sulhaseni sanovat.
- Pyysivätkö he kertomaan sen hänelle? - Kyllä pyysivät.
Mutta minä kehotin neuvomaan Benediktiä voittamaan halunsa.
Eikö hän ansaitse niin onnellista aviovuodetta kuin Beatrice voi antaa?
Toki hän ansaitsee kaiken, minkä miehelle voi suoda.
Mutta sen kovempaa sydäntä ei olekaan kuin Beatricella.
Iva ja ylenkatse kipinöivät hänen silmissään.
Hän pitää älyään niin suurena, että kaikki muu on hänelle halpaa.
- Hän ei voi rakastaa. - Voi toki.
Puhu hänelle. Kuule, mitä hän sanoo.
Ennemmin neuvon Benediktiä vastustamaan tunteitaan.
Se olisi väärin serkkuasi kohtaan.
Ei niin älykäs neito voi toimia niin vastoin järkeä,
että torjuisi moisen miehen kuin Benedikt.
Hänelle ei ole vertaa ltaliassa, Claudiota lukuun ottamatta.
- Milloin häänne ovat? - Huomenna!
Ansaan meni, olen varma. Me onnistuimme!
Niin, rakkaus pitää puoliaan.
Se milloin paulaa käyttää, milloin nuoliaan.
Korviani polttaa!
Noinko minua moititaan ivasta ja korskeudesta?
Pois ylimielisyys ja nuoren neidon ylpeys!
Niillä harvoin kiitosta voitetaan.
Benedikt, rakasta vain!
Minä vastaan tunteisiisi.
Kesytän villin sydämeni sinun käteesi.
Jos sinä rakastat minua, pyhä liitto saa meidät yhdistää.
Muut sanovat, että sinä ansaitset sen.
Minä tiesin sen jo entuudestaan!
Oletteko kelpo miehiä?
Teidät on valittu prinssin vahdiksi.
Teidän on pysäytettävä kaikki prinssin nimessä.
Entä jos joku ei tahdo pysähtyä?
Sitten annatte hänen mennä.
Jos hän ei pysähdy, kun käsketään, hän ei ole prinssin alamaisia.
Oikein. Ja muihin kuin prinssin alamaisiin ei pidä sotkeentua.
Ette saa meluta kaduilla.
Parempi nukkua kuin jaaritella.
Puhutte kuin vanha...
...ja hätäilemätön vartija.
Sillä mitä pahaa nukkumisessa olisi?
Jos tapaatte varkaan,
voitte viran puolesta epäillä,
ettei hän ole kunnon mies.
Mitä sen sorttisiin miehiin tulee,
mitä kauempana pysytte heistä,
sen suurempi on teidän rehellisyytenne.
Teillä on aina ollut laupiaan miehen maine.
Totisesti, en hirttäisi koiraakaan ehdoin tahdoin,
saati ihmistä, jossa on hivenkin rehellisyyttä.
Se on vissi.
No niin, herrat...
Hyvää yötä.
Jos mitään tärkeää tapahtuu, kutsukaa minua.
Tule, toveri.
Tiedämme tehtävämme.
Istumme tässä kello kahteen.
Sananen vielä! Pitäkää vahtia signor Leonaton ovella.
Siellä on huomenna häät ja tänään kova hälinä.
Adieu...
Tehkää hyvin ja olkaa valppaat.
Se on totta. Kreivi Claudio nai Leonaton tyttären.
Minä voin panna mutkan matkaan.
Joka mutka, joka este on minulle helpotus.
Olen sairas vihasta.
Kaikki, mikä vaikeuttaa hänen aikeitaan, on minulle mieleen.
- Miten voit estää liiton? - En rehellisesti,
mutta niin, ettei epärehellisyyttä huomata.
- Kerro lyhyesti, miten. - Olen kertonut,
että olen Margaretan, Heron kamarineidon, suosiossa.
Muistan.
Voin käskeä hänen katsoa milloin tahansa neidin ikkunasta.
Miten se koituisi tämän liiton surmaksi?
Sen juonen te saatte itse punoa.
Jalot miehet!
En ole enää se, mikä olin ennen.
Olen samaa mieltä. Näytät surullisemmalta.